EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
DEN 30. AUGUST SKREV KEVIN HART COMEDY-HISTORIE
MED ET UDSOLGT LINCOLN FINANCIAL FIELD I PHILADELPHIA
MANGE KENDER IKKE BEGIVENHEDERNE FØR SHOWET
AT DET NÆSTEN IKKE BLEV TIL NOGET...
TRE TIMER FØR SHOWTIME...
Du er sent på den.
Men jeg er her.
PIGEN MONEY BERRY
Har du pakken?
Selvfølgelig, Kevin. Har jeg ikke altid pakken?
-Nej. Det er derfor, jeg spørger. -Hvornår har jeg ikke haft den?
-I Guam. -Guam?
-Ja. -Hvorfor nævne Guam?
Jeg svarede på dit spørgsmål.
Hvad? Hvad er det, du siger?
Du havde ikke pakken i Guam.
-Har du pakken nu? -Ja.
Havde du sagt det først, kunne vi have sparet tid.
-Glem Guam. -Jeg snakker ikke om Guam.
Vi er her og nu. Kom så.
-Du taler altid om Guam. -Vent på mig.
Som i Guam. Det er Guam på ny.
At du går, ændrer ikke på min pointe.
Jeg glemte noget én gang.
-Så du glemte den? -Én gang.
-Så det bekræfter, hvad jeg... -Hr. Hart.
-Har du buy-in penge? -Selvfølgelig. Her.
Tak.
Vi dropper det. Det er nu, der er vores gut.
Hvis ikke du tager min...
Tag min arm.
Godaften.
Du må være LeBrons lille erstatning, ikke?
DEN ONDE SKURK
-Velkommen, hr...? -Hart.
Navnet er Kevin... Hart.
Eller måske hr. Bond?
Det er forvirrende.
Han er så lille.
Hva'be'hva'? Hvad sagde han?
-Kevin. -Hvad sagde du?
Han prøver bare at irritere dig. Kom nu.
Held og lykke.
-Held er for de utilstrækkelige... -Ikke nu, okay.
-Okay. -Ikke nu. Kom i gang.
Whisky, tak.
BARTENDEREN FRANK
Så gerne.
DON, DEN RIVALISERENDE AGENT
Værsgo.
-Jeg bestilte kun én. -Ja.
Vi spiller no-limit poker.
Fem fælles kort. To i hullet.
Hvad sagde du?
To kort i hullet.
Mit hul er lukket.
Det spil spiller jeg ikke.
Sir. Jeg lægger fem kort ud,
og derefter trækker jeg to til.
Ja, okay. Tal tydeligere.
Indsats starter ved en million dollar.
Blinds starter ved 5 og 10.000.
Vinderen tager alt.
Der bliver kun én vinder. Held og lykke alle sammen.
Det er synd, du sidder alene.
Jeg sagde, det er en skam.
Hørte dig godt.
Jeg satser 50.000.
Jeg smider.
50.000, hr. Hart?
100.000.
100.000? Seriøst?
-Du har ikke set på dine kort. -Det behøver jeg ikke.
Jeg kan læse dig. Du har ikke prut og en skid.
-Hvad har han... som jeg ikke har? -Alt.
Se ham lige.
Super-intelligent.
De her?
-Fem. -Fem? Okay, jeg tæller lige.
Fem, ti. Og de sorte?
Du skal bare bruge de store blå.
Charmerende.
Hvorfor ikke bare bruge to blå?
Er det ikke bare os to lige nu?
-Din lille... -Han er karismatisk.
For fanden, I tog min iPhone.
Det er ikke svært. Smid en blå oveni.
Jeg skal starte forfra, når I forstyrrer.
Ved du hvad?
Nu ser jeg det.
-Jeg ser det. -Alt ved ham er ikke lille.
Det fjols... Hvorfor er han her?
Jeg sidder lige her. "Hvorfor er han her," spørger du?
-Taler du russisk? -Nej.
Hvordan forstod du mig så?
Jeg kan læse undertekster.
Hvorfor har du dem?
Det har jeg bare.
Det giver ingen mening. Alle kan forstå dig.
Det gør det. Jeg vil også have undertekster.
Latterligt.
Det er latterligt, at mine er langt bedre
-med en hoppende bold. -Stop så.
Hvad fanden var det?
Var det dig?
For satan, du sendte lige en stank i min retning.
Kunne I ikke lugte det? Man skulle tro, du havde spist lort.
-Sådan lugtede det. -Baby.
-Ja. -Du er tørstig.
Hvad vil du gerne have?
En Martini. Rystet, ikke omrørt.
Og tre isterninger, knus en, hæld Tabasco oven på, men...
Det husker jeg ikke, det der. Hvad vil du have?
-Bare hvad som helst, okay? -Okay.
Og ikke i et børnekrus.
-En Kevin Hartini på vej. -Bare stik ham en øl.
Værsgo, hr. Hart.
Tak.
Kev? Det er din tur.
-Sats, tjek, smid... -Jeg kender reglerne, hr. Cheadle.
-Så gør noget. -Må jeg lige tænke?
Værsgo.
-Hvor er vi? Hvis tur er det? -Din.
Du kan tjekke, satse eller smide.
-Bare gør noget. -Nu er jeg med.
D'herrer, lad mig præsentere
hr. Jeg-har-ikke-råd-til-at-satse.
Det har jeg da. Se mine jetoner.
Hun har penge, han har...
Alle har penge. Du irriterer mig,
-når du ikke gør noget. -Hvad skete der?
Ikke flere lommepenge?
-Hvad snakker du om? -Lægger hønen ikke æg?
-Muh'er køerne ikke? -Hvad fejler du?
Jeg ved det.
Hotel Rwanda står tomt. Ingen gæster?
-Snakker vi film nu? -Ved du, hvorfor du er sur?
Fordi din hånd bare er et house of lies.
-Tv-serien? -Den sad der.
De fleste siger House of Cards. Og mener House of Lies.
-Den var god. Sats nu, for fanden! -Ja.
"Jeg er Don Cheadle, jeg er sur, fordi jeg ikke er Iron Man."
-"Jeg er bare hans lille makker." -Luk nu.
-"Jeg piber med skoene." -Fald nu ned.
Du vrøvler bare, Kevin. Jeg slår dig snart.
Der bliver blod, hvis ikke snart du gør noget.
-Gør noget! -Der hæves.
Næ, nej. Jeg hævede ikke. Det var tydeligvis et uheld.
-Nej... -De må ikke røre potten.
Det gør jeg. Det er mine.
-Arbejder I sammen? -Jeg kalder skidtet.
-Kalder? Ved du, hvad jeg kalder? -Jeg kalder.
-Hvad laver du? Tag ham lige. -Ved du, hvad jeg kalder?
-Du er død, Kevin. -Skrid med dig.
-Smut. -Vi ses udenfor, Kevin.
Du er død, svend svin!
Jeg hader dig!
Jeg hæver.
To millioner.
Gå all in!
Jeg er all in. Hele baduljen.
-All in. -Jeg kalder.
Det er en lidt voldsom hånd.
Vis Deres hånd.
Fuldt hus. Es og konger.
Jøsses.
Det er over fem millioner.
Hr. Hart?
Det troede jeg ikke, han havde.
-Hvad er det? -Es til fem.
Straight flush.
"Straight flush." Hvad var det?
Straight flush.
Hr. Hart vinder.
Sådan!
-Jetoner, jetoner. -Det er Deres.
En, to, tre...
96, 97, 98...
-Hej. Hvor er mine penge? -I kufferten.
-Hvilken? -Den her.
-Er alle pengene deri? -Nok dumme spørgsmål. Ja, de er heri.
Nu er du pludselig David Copperfield. Hør...
Kvindemenneske.
Som om pengene ikke kunne falde ned.
-Ti nu stille. -Hr. Hart?
00:20:00 FØR SHOWTIME...
Du tror nok, at du er mægtig sjov?
Den sjoveste i hele Amerika,
set i lyset af det, du prøver på her til aften.
At du gør noget helt unikt?
Du tror, at du har grebet om hele verden?
Er det dét, du tror?
Du fornærmer mig.
Men du får én chance for at slippe levende ud,
uden pengene.
Så vil jeg aldrig se dit usle ansigt igen.
Så... giv mig kufferten.
Du får dem ikke. De skal gå til min verdensturné.
18 sekunder.
18 sekunder, men jeg kan komme ned på 15.
Minus to, så er vi på 13. 13 plus fire, 17.
17 plus en, 18. 18 minus fire er 14.
14 minus to er 12. 12 gange pi?
Lort. Hvad er 12 gange pi?
Vent, hvad er pi?
-Fire? -Okay, tre sekunder.
Med to i mente...
Glem pi. Hold dig til 14 minus to.
14 minus to, det er 12. 12 sekunder.
Det kræves der.
Tager du pis på mig?
Hvad fanden?
For satan!
Han er en bløder!
Lort!
Pis! Lort!
Hvor fanden var du?
Der er ikke en plet på din kjole,
-håret sidder der? Forklaring? -Kevin, jeg er Halle Berry.
Jeg er altid fin.
Kom så.
Det er fandeme noget fis.
Hvad med at tilbyde en serviet?
Jeg glemte at starte uret. For fanden, Kevin.
00:09:46 FØR SHOWTIME...
Jeg kan ikke gå rundt sådan her. Nu kommer jeg for sent.
-Jeg finder noget tøj. -Vent dog.
-Hvad? -Jeg er indsmurt i blod.
Ja. Men ingen lægger mærke til det, så bare gå normalt.
Han virker højere.
Hva' så?
Hvad fanden er der sket?
-Elsker også dig. -Du ser død ud.
-Se? Folk bemærker det. -Hej.
-Har du menstruation? -Har alle ikke det?
-Hvad? -Halle, giv mig noget tøj.
BELEJLIGT VÆRELSE MED TØJ DER PASSER KEVIN
Det tog tid.
Hvad? Jeg havde blod på tøjet.
Hvad med dig? Du burde være længe om det.
-Hvorfor det? -Du er en kvinde. Sådan er kvinder.
Det ved alle. Prøv: "Du ser godt ud."
"Jeg kan se, hvorfor det tog tid."
Er en kompliment ikke passende? Det er dit problem.
Og attituden?
Ro på. Der sker så meget.
-Tag det roligt. -Ja.
Hej, tak.
Luk munden.
Kom så.
Hvor har du en pistol fra?
Kevin, vi elsker dig!
Du er for sej, Kevin!
Kevin Hart, vi elsker dig!
Lort.
00:01:12 FØR SHOWTIME...
-Hører du det? -Ja.
Lort.
-Hvad nu? -Nu skal jeg på arbejde.
Okay.
Pas på dig selv.
Hov, vent. Giver Halle Berry mig "blikket"?
Okay. Hvis I tror, at jeg har Halle Berry med
uden at kysse hende, så tro om igen.
Det er sgu Halle Berry.
Hun får snart hilst på de her søde læber.
Vi ved, hvad der sker nu, så lad os gøre det.
-Hvad har du gang i? -Kysser dig.
-Hvilket kys? -Et lille et.
Jeg kysser dig ikke.
Sådan her.
-Okay. -Nej. Med læberne.
Glem det.
-Du, Tim? -Ja, Kev?
Vi starter bare forfra.
-God idé. -Klar?
Jeg er klar.
-Værsgo. -Pas på dig selv.
Det skal du gøre.
Jeg passer på at passe på mig selv.
Det passer jeg på.
Hvad betyder det?
Fandens, okay... Lort.
Du skal ikke bekymre dig ikke om mig. Okay?
-Og ikke noget kys? -Kevin...
Okay?
00:00:05 FØR SHOWTIME
Okay, så er det nu.
Nu gør vi, hvad vi gør bedst. Vi skaber latter.
Det er showtime!
Philadelphia, giv jer til kende!
Nej.
Det er ikke godt nok.
Vi har fyldt et fodboldstadion i aften,
så det vil jeg høre.
Jeg vil høre det.
Hallo.
Nå, jeg spørger min by én gang til.
Philadelphia, giv jer til kende!
Sådan.
Nemlig.
Sådan.
Nu skal vi slappe af.
Heldigvis bakker Philadelphia mig op.
Er det ikke rigtigt, Philly?
Det tror jeg bestemt.
Så skal jeg også gengælde den kærlighed.
Må jeg se Philadelphia bag mig?
Må jeg se min by bag mig?
-Vi skal have det godt i aften. -Vi elsker dig, Kevin!
Mit show hedder What Now?, folkens.
Jeg har kaldt det What Now?, fordi jeg ofte får det spørgsmål.
"Kevin, hvad fanden vil du så nu?"
Det er fedt, for jeg har altid et svar parat.
Jeg er i live, jeg oplever ting, så jeg har nok at snakke om.
For eksempel er jeg forlovet. Jeg skal snart giftes, okay?
Ja.
Jeg sagde til min dame: "Før vi bliver gift, flytter vi."
Jeg kan godt lide, hvor vi bor.
Men ikke området.
Det er området.
Jeg gider ikke være i Hollywood og alt det.
Så jeg flyttede.
Jeg fik flyttet rundt på dyrelivet.
Der skal ikke være dyr, hvor jeg bor.
Jeg har problemer med en vaskebjørn.
Ikke vaskebjørne.
Én vaskebjørn. En rigtig kælling.
Jeg hader den.
Jeg har glasdøre bag på mit hus.
Jeg sidder i stuen, og jeg kan se min have gennem dørene.
Pludselig trapper en vaskebjørn op til glasdørene.
Men ikke på alle fire.
Den gik på to ben.
Svinet gik op sådan her:
Det er sgu rigtigt. Jeg blev vildt skræmt.
Det lignede en neger i min baghave.
Sådan så det ud.
Jeg sagde: "Lort, se nu den vaskebjørn der."
Han så mig, jeg så ham. Vi ser på hinanden.
Og her kommer det skræmmende. For at kunne se mere af mit hus,
satte han hånden på glasset...
...og begyndte at kigge ind.
Han begynder at pille ved låsen.
Låst, så han blev sur.
Jeg fik pistol-fingrene af ham.
Så tog han sig i skridtet og skred.
Det er sandt.
Jeg kan ikke lide vaskebjørne.
Jeg kan ikke lide deres udseende.
De ligner forbrydere. Sorte masker og handsker.
Alt skriger bare forbrydelse.
Jeg siger til min dame: "Babe, vi skal flytte.
En vaskebjørn stod ved døren,
lagde hånden på glasset og skød mig to gange.
Så tog han sig i skridtet og skred."
Min dame siger:
"Hvorfor lyver du altid? Hvad...
...får du ud af det?"
"Hvem fanden lyver?
Hvem lyver om en vaskebjørn, der kommer op
og tager sig i skridtet og skrider?
Hvem har så skidt et liv, at de sidder hjemme hele dagen
og finder på sådan noget?"
Hun sagde: "Dig, tydeligvis. Du lyver.
Ved du, hvordan jeg ved det?
En vaskebjørn kan ikke 'bang, bang'.
Vaskebjørne har ikke tommelfingre.
Så hvordan skulle den gøre det?"
"Måske gjorde han sådan her."
"Gør det nogen forskel?"
"Pointen er, at han tog sig i skridtet og skred.
En skridt-fikseret vaskebjørn, og du tænker på dens tomler.
Få lige styr på dine prioriteter."
Jeg har mange dyr omkring mig.
Prærieulve, bjergløver, slanger.
Jeg kan ikke lide at gå ud med skraldet.
Jeg kan ikke lide det,
for så skal jeg udenfor og ned af min indkørsel.
Spandene står for enden.
Min indkørsel er pisselang, okay?
Den bliver også meget mørk.
Den bliver meget mørk om aftenen, fordi jeg sagde nej tak
til at få lys langs min indkørsel.
Jeg sagde nej, fordi jeg troede, at håndværkerne
prøvede at udnytte mig. De ved, jeg har penge.
Jeg stoler ikke på folk, der gør sådan her:
Sådan talte han til mig: "Du skal have lys.
Det bliver mørkt herude. Du mangler lys."
Gu gør jeg ej.
Jeg kører ind og ud.
Hvad skal jeg med lys?
Jeg tog fejl. Jeg kan ikke se en skid i indkørslen.
I må forstå, jeg kan ikke lide mørket og dyrelydene,
især, når jeg ikke kan se dyret.
Når man er alene og bange, så gør man dumme ting.
Man hører det her:
Og man gør dumme ting.
"Jeg bider igen, kælling."
Man kopierer ting fra film: "Hvad venter du på?"
Det er kommet dertil,
at jeg tager skraldet og løber ned,
kaster skraldet i spanden og løber tilbage igen.
En dag låste jeg mig selv ude. De værste 17 sekunder i mit liv.
"Åbn døren!"
Hvorfor gør man det her, når man er bange?
Den første man ser, har det fulde ansvar
for det, man er bange for.
"Hvor fanden var du, da jeg var udenfor?
Jeg blev slikket i nakken, jeg står og råber.
Du laver mad, det er din fejl."
Til sidst sagde jeg: "Jeg går ikke ud med skraldet mere."
Hun siger, "Jeg gør det ikke." "Det skal du heller ikke.
Det er mandens job.
Min søn gør det."
Han er syv år.
Det er tid til, at han arbejder for føden.
Det er det bedste som far.
Man kan gøre, hvad der passer en.
Jeg vækkede min søn om natten med en røvsyg historie.
Lossede til sengen. "Let røven. Op.
Sagde jeg ikke, at skraldet skulle ud?"
Det havde jeg aldrig sagt. Slet ikke.
Han var helt konfus.
"Hvad? Nej. Det har du aldrig sagt."
"Kalder du mig en løgner? Lyver jeg?
Kom i gang. Få båret det skrald ud."
Privatskoler giver mine børn kuller.
Min søn sagde: "Ja, ja. Okay."
Han siger: "Lad mig lige få sandalerne på."
"Hvad?
Dine sandaler?
Knægt, hvis ikke du får din sort-hvide mås i sving...
...og får skraldet ud, så får du en på lampen."
Min søn går ned og henter skraldet.
På vejen ud ser han, at det er mørkt.
"Det er virkelig mørkt udenfor. Går du med mig?"
"Nej. Det går ikke.
Nej.
Det er din færd, sønnike.
Du skal blive en mand. Du må selv klare den."
Min søn tager skraldet,
og går udenfor. Han går ned af indkørslen.
Han blev bange og stoppede. Så begyndte han med at:
Han kiggede rundt. Da han så på mig, sagde jeg:
"Det er derfor, jeg ikke gør det. Af sted. Det går fint."
Han smider skraldet i spanden og går tilbage.
Pludseligt begynder han at løbe.
Han sprinter bare op mod huset.
Løber alt, hvad han kan.
Jeg blev bange, for jeg kunne ikke se,
hvad han løb fra.
Jeg kunne ikke se.
Så jeg lukkede døren.
Jo. Det var forkert, men det skete.
Jeg vil ikke lyve.
Afhængig af, hvad det var,
ville afgøre, om jeg åbnede døren, når han kom.
Hvis det var noget vildt, ville jeg lægge hånden på ruden
og sige: "Søn, rør ruden en sidste gang." "Gid, det ikke endte sådan her."
Min største frygt er at se en, jeg elsker,
blive angrebet af et dyr, jeg ikke kan slå.
Hvad skal man gøre?
Du ser glad ud.
Er du forelsket? Hvad gør du, hvis din dame
flygter så hurtigt, hun kan?
Og den tasmanske djævel springer frem
og griber hende bagfra?
Vil du høre svaret?
Du vil ikke gøre en dyt.
Den tasmanske djævel? Det er sgu helt uventet.
Udenfor hører du kun:
Man går sgu ikke derud.
Man reagerer bare:
"Lad hende være!
Hun har fået nok!"
Da jeg fortalte min kone det, blev hun sur.
Virkelig sur.
"Hvis et dyr angriber mig, så vil du ikke hjælpe?"
"Det afhænger af dyret.
Jeg kan godt sparke en kat væk.
Den giver jeg et kæmpe los.
Hvis det er en puma, så nej tak.
Det bliver løgn."
"Så du vil bare lade mig dø?"
"Hvis det er Guds plan, så kan...
"Jeg lægger mig ikke ud mod Gud."
Jeg kan da ikke ændre Guds plan.
Gud skrev det ved dit navn.
Der stod: 'død af puma-angreb.'
Skulle jeg ændre det?"
Nu er jeg ærlig.
Ved I, hvorfor jeg ikke vil hjælpe min dame?
Vil man være sammen med en kvinde, der har overlevet et puma-angreb?
Jeg ved ikke, om mine følelser er de samme bagefter.
Hvis du fik med kløerne?
Den bed dig i nakken?
Eller bed din skulder af?
Mangler du en skulder? Grove løjer.
Grove løjer.
Jeg kan ikke være sammen med en, der mangler en skulder.
Kald mig bare et røvhul.
Min pige skal kunne:
Hvis ikke...
Kan du ikke trække på skuldrene, så nej tak.
Ingen skuldertræk?
Ved I, hvor ofte man gør det?
Se, du gjorde det lige der.
Lidt. Se, en skvis.
D'damer, hør her,
I aner ikke, hvor vigtige skuldrene er, før I mister en.
Livet bliver anderledes uden en skulder.
Så kan I godt vinke farvel til halter-toppe.
Alle trøjer bliver sgu til en toga.
Alt det halløj henover brystkassen.
Jeg er ikke til toga-kællinger. Nej, tak.
Pigen, der ligner en skønhedskonkurrence.
Du...?
Du vandt hver dag?
Her kommer Michelle.
Her kommer Miss America.
Hende gider jeg ikke.
Hvis du har én skulder,
og politiet stopper os, så ryger vi ind.
Durk i spjældet.
For alt, hvad man gør, ser sarkastisk ud.
"Ved De, hvorfor jeg stoppede Dem?"
"Nej."
"Ud af bilen. Lige nu."
"Ud af bilen!"
"Spiller du smart? Du ryger ind."
"Nej. Nej. Sådan er det bare.
Jeg kan ikke gøre andet."
Betjenten kan ikke få fat i en. "Kom så ud af den..."
Man kan ikke fryse med en skulder.
Man kan ikke gyse med en skulder.
Ingen vil tro på dig.
"Hvad fejler du?" "Det er koldt herinde."
"Nej. Du spjætter."
"Det er stoffer, det kan jeg da se."
"Få røven ud af mit hus. Du er høj."
Med én skulder er du kun god til fangeleg.
Ingen kan fange dig.
Du undviger alt.
"Lort!
Hun er sgu umulig at fange."
Hun undviger alt. Man skal gå efter skuldersiden.
D'damer, I dømmer mig, jeg kan mærke det.
"Kevin, du tager helt fejl.
Den kvinde elskede dig.
I var sammen fra starten. Hun var din støtte."
Prøv lige at høre her.
Man kan ikke støtte uden to skuldre.
Det er bare fakta.
Det kræver to.
Vi kan starte her.
Lad mig spørge. Søde, er du den type,
der bliver hos din mand på trods af vilde ulykker? Ja?
Jeg elsker det spørgsmål.
Svaret er aldrig realistisk.
Kvinder svarer med deres følelser.
Dine følelser sagde ja.
"Ja.
Ja, jeg elsker ham. Ja."
Følelser.
Du ved ikke engang, hvad der er sket med ham.
Her får du et eksempel.
Dig og din mand går en tur.
Vejret er smukt.
Du siger: "Skat, jeg elsker dig mere i dag
end i går."
Pludselig angriber en orangutang din fyr.
Den tager hans knæskaller.
Han kan aldrig gøre det her igen.
Hans ben er låst for altid.
Kan du acceptere det?
Vil det ikke blive for meget?
At skulle se på det her lort hver dag?
Går nøgen på toilettet sådan her. Er det fjong med dig?
Din løgner.
På et tidspunkt får du nok.
"Hvis ikke du parkerer din stivbenede røv...
Går ret rundt over hele huset.
Sæt dig ned, din knæløse sjover."
Du bliver sur, for du vil savne knæ, der bøjer.
"Du, skat!
Skat?
Bowling på tirsdag?"
Alle jeres venner bliver sure, for bowling tager en evighed.
De bliver sure.
"Jeg orker ikke, når han er med.
Han er en rigtig stivstikker."
Du bliver sur. "Jeg kan ikke slappe af.
Orangutangen tog mine knæ."
Din sorte kæreste tror ikke en skid på det.
"En orangutang?
Seriøst?"
Det er mit sort-pige-tror-ikke-på-lortet ansigt.
"Orangutang?
Seriøst?"
Men hvorfor?
Hvorfor tror sorte kvinder ikke på noget?
Hvad er der sket?
Man kan ikke overbevise dem om noget.
"Skat, gå ikke derover. Der er virkelig glat."
"Glat?
Seriøst?"
Hun går derover, falder, slår sit hoved.
"Gud, det er glat derover.
Der burde være et skilt."
"Jeg har sgu da lige sagt, at der var galt!"
"Sagde du det?"
Seriøst?"
Vil du stadig have sex med en fyr uden knæ?
Hvis han insisterede?
Et ærligt spørgsmål.
Kunne I dyrke sex med en fyr uden knæ?
"Hallo!
Hallo!
Kom herover, og få lidt knælåst pik.
Du skal ikke løbe.
Løb ikke."
Han vil ligne en, der står på ski på din røv.
Når han kommer, vil det ligne noget fra et skihop.
Se alle de sorte damer.
"Skihop?
Seriøst?"
Stop nu. Drop det der.
I prøver at løfte mig.
Sådan tænker jeg.
Jeg tænker drastisk.
Men ikke mere end min dame.
Hun er dronningen af hypotetiske spørgsmål.
Jeg har det som...
Som om kvinder lider af en sygdom.
De elsker at spørge om ting, der aldrig vil ske.
I elsker det.
"Skat, hvad ville du gøre, hvis...?
Skat, sådan hypotetisk, hvis nu vi sagde,
hvad kunne så måske?"
I elsker det.
En sand historie:
Fruen og jeg er på en båd.
På en båd.
Vi rammer en bølge.
Hun siger: "Gud, hvad nu hvis vi ramte bølgen,
og jeg faldt over bord midt ude på havet,
og en haj cirklede rundt om mig? Hvad ville du så gøre?"
"Så starter jeg kameraet.
Der kommer vel gang i den."
"Drop det fis, svar på spørgsmålet."
Hvad mener du? Det er en haj.
Jeg ved ikke, hvem hun forestiller sig, jeg er.
Hvem er så skrap, at når man ser en haj,
så siger man: "Pis med det kræ."
Og hopper i for at slås med en haj?
Det er ikke mig. De muskler har jeg ikke.
"Hvad hvis hajen angreb, men jeg nåede hen til båden?"
"Umuligt. Hvilket slags angreb var det?"
"Hvad mener du?"
"Hvad fik hajen gjort?"
"Hajen tog en arm og et ben."
"Hajen bed et ben og en arm af,
og du svømmede hen til båden? Er det historien?"
"På samme side?"
"Hvis ja, så svømmer du bare i cirkler.
Du kommer sgu ingen vegne."
"Drop det fis og svar på spørgsmålet, Kevin."
"Det kan jeg ikke, når spørgsmålet ikke giver mening."
"Fint, en på hver side."
"Et ben på den her og en arm her."
"Vil du vide, hvad jeg ville sige, når du kom tilbage?"
Hun sagde: "Ja, hvad?"
"Hvem var ellers med?"
Hun svarer: "Der er kun os på båden."
"Okay. Du bliver angrebet af en haj,
den tager et ben og en arm, og du svømmer tilbage...
...du klatrer op i båden...
...og står foran mig på et ben.
Der er kun os på båden, ingen andre.
Hvis det bare er os...
...så skubber jeg dig i vandet igen."
Det er hajens ret.
Hajens ret.
Det der skal jeg ikke have med hjem.
Sådan var hun ikke, da vi tog af sted.
Hajen må gøre det færdigt.
Ryd op, hr. Haj.
Det sagde min mor altid. "Du skal spise op."
Sådan er jeg, sådan tænker jeg.
Drastisk tænker, sådan er jeg.
Derfor skal vores familie flytte.
Jeg passer ikke i det miljø, vi bor i.
Heldigvis snakker vi om alt.
Alt bliver diskuteret.
Jeg sagde til min søn: "Jeg vil flytte."
"Hvorfor blive her?"
Han svarede: "Jeg vil blive, jeg vil ikke forlade mit værelse."
Jeg forstår det godt. Han fik alt til værelset.
Han kunne lide Spiderman, nu er det Batman.
Hele værelset blev malet som Gotham City.
Bat-symbolet på væggen. Sengen var Batmobilen.
Batman er rent faktisk på loftet.
Han blev helt vild, da han så det.
"Far.
Jeg elsker det."
Som sagt, privatskoler giver mine børn kuller.
Min søn har mange hvide venner med langt hår.
Så når han er glad, gør han det her.
Hør nu her.
Jeg bliver så sur.
Forstår I det?
Det gør mig skidesur.
For hans hår er nøjagtig som mit.
Så jeg siger: "Hvad har du gang i?"
"Jeg kunne ikke se dig" "Du kan sgu godt se mig, drop det lige...
Drop det der.
Du kan godt se mig. Lige her. Du skal ikke skabe dig."
"Jeg vil bare lege." "Okay, gå ind og leg."
Min søn leger derinde hele dagen.
Det er sengetid. Gør dig klar. Jeg kommer og kysser godnat."
Han kommer i seng, jeg kysser ham, slukker lyset og går ud.
Så hører jeg en masse skrig.
"Nej!
Nej!
Gør det ikke, Batman!"
Hvad fanden?
Jeg løber tilbage.
Jeg løber derind.
Det her fruentimmer, hun fik Batman til at lyse i mørket.
Så, Batman...
Batman...
Han lignede en voldtægtsforbryder. Han stirrede på min søn.
Ama'r, jeg blev også bange.
Jeg sagde: "Ud af sengen!"
"Ud af sengen, før han negler dig, jeg kan ikke stoppe ham."
Jeg kanøfler ikke Batman.
Min datter sagde: "Jeg vil ikke flytte. Jeg elsker pladsen."
Hendes favoritleg er gemme sig og så springe frem og forskrække en.
Hun er vildt tålmodig. Har aldrig set noget lignende.
Hun har engang gemt sig,
og så glemte jeg det.
Så gik der fem, seks timer.
Jeg går forbi, men hun er for afkræftet til at skræmme.
"Hvorfor tog det så lang tid?
Jeg har ikke spist hele dagen.
Mine læber er tørre, de bløder. Jeg skal have noget vand."
Mine børn er specielle.
De er mine bedste venner, det er de.
Jeg elsker, at vi taler sammen.
Vi kommunikerer. Altså.
Alt er ikke perfekt. Vi har vores sammenstød.
Jeg blev for nyligt sur på dem. Jeg følte ikke,
de gav mig gaver med omtanke. Det pisser mig af.
Seriøst. Jeg gør alt for dem.
Og når det er til mig, så brug samme tid og energi,
som jeg gør.
Min søn gav mig et håndaftryk i fødselsdagsgave.
Han dyppede hånden i maling og smækkede den på papir:
"Tillykke, far. Knus, Hendrix."
Han kom spændt hjem.
"Far, jeg har en gave til dig.
Du vil elske den. Luk øjnene."
Jeg lukkede dem.
Jeg begynder at græde.
"Det sker bare ikke.
Ikke i dag. Hvad er det?"
"Åbn øjnene.
Tillykke, far. Fordi jeg elsker dig."
Jeg så på det.
"Det ser ikke sådan ud.
Det er ikke en god indikator
for din kærlighed til mig.
Kæft, en lortegave."
Jeg når lige at ane,
at min datter skubber en ler-tallerken
tilbage i tasken.
Jeg så det. "Hvad fanden er det?"
Hun så på mig.
"Jeg ved det ikke endnu. Jeg arbejder på det."
Jeg sagde, jeg var okay med det,
men det var jeg ikke.
Jeg huskede det til min søns fødselsdag.
Han vågnede vildt begejstret.
"Far, ved du, hvad dag det er?"
"Ja, det er din fødselsdag. Det bliver vildt som altid."
Min søn kommer hjem fra skole.
Jeg har en masse gaver
pakket i kasser, der ligger på sengen.
Han åbner dem.
Der var 57 håndaftryk i alle kasserne.
Så græder han.
"Er det kun dem?"
"Det er klør femmer.
Du fik klør femmer."
"Det har jeg ikke bedt om," sagde han. "Heller ikke mig.
Din lille ego-skid.
Vær du glad for, det ikke er billeder af min røv,
så du kunne kysse den.
Jeg skulle have ladet Batman slå sig løs." Det sagde jeg virkelig.
Jeg ved godt, det er forkert.
Når jeg vil pisse dem af, så får de tid med farfar.
Det er effektivt. Hør her.
Mine børn elsker deres farfar.
Men han er meget højlydt, så de gider ham ikke så længe.
Lydniveauet stiger med alderen.
Og det er uden pis.
Sådan her går min far rundt.
Sådan her går han ind.
Hvor er børnene?
Hej, hej, ho, ho
Sådan gør han.
Vi er nået dertil,
at han ikke kan være alene med børnene.
Jeg ser efter ham, når han ser efter dem.
Han dummer sig altid.
Engang gav han dem slik direkte fra lommen.
Slik uden indpakning. Bare noget fra lommen.
"Vil I have sådan en?"
"Hvad fanden er det?" "Myntepastiller," svarer han.
"Det er sgu ikke myntepastiller. Hvor er stregerne?"
"De er nok gnubbet af i bukserne."
"Mine børn skal ikke have jeans-farvede myntepastiller."
"Flere til mig, så."
Han tager en i munden.
Fem minutter senere tager han den ud af munden
og lægger den i lommen. Det var brugte myntepastiller!
Mine børn skal sgu ikke spise brugt.
En halvsuttet pastil.
Noget, gamle gør.
De elsker at sutte slik og så gemme det.
"Den gemmer jeg til efter kirketid."
"Bedste, spis for helvede det slik!
Spis nu det skide stykke slik."
Min far er speciel.
Han laver de vildeste ting.
Jeg købte en iPhone 6 til ham.
Jeg har aldrig set ham bruge en telefon.
En dag kommer han og siger: "Hør.
Jeg giver børnene pizza."
"Du går ingen steder alene med mine børn.
Jeg skal med.
Hvor skal vi hen?" Og det her er for langt ude til at være lyv.
Min far griber telefonen, og så hører jeg følgende:
"Syrus, hvor ligger der et pizzeria i nærheden?"
"Hvad sagde du?"
"Syrus, hvad så?
Tal til mig. Et pizzeria. Vågn op.
Vågn op, vågn op."
Så ryster han telefonen.
"Vågn op, vågn op."
Han tror, der bor en i telefonen.
Det er Siri, dit fjols. Siri.
Da ikke Syrus.
Han er speciel, men jeg elsker ham.
Han hader, at jeg ikke slår mine børn. Hader det.
Han er old school.
Den generation tror på korporlig afstraffelse.
Som det eneste.
I må ikke tro, at jeg ikke også tror på det. Det gør jeg.
Jeg har bare ikke behovet for det.
Min røst er nok.
"Luk arret!" Det er rigeligt.
Privatskole-børn bliver nemt bange.
"Far er vanvittig igen.
Kom, vi gemmer os."
Privatskole-børn.
Jeg vil ikke lyve.
Det irriterer mig, at mine børn ikke har kant.
De skal have en kant.
Det har de ikke.
Jeg er ikke nogen morder, folkens.
Men jeg har lidt kant.
Det kræves for at overleve.
Men ikke mine børn.
De vokser ikke op, som jeg gjorde det.
Min søn har slet ingen kant.
Jeg gav op. Pisseligeglad. Det er, hvad det er.
Nu skal I høre om dagen, hvor jeg gav op.
Jeg havde gamle barndomsvenner på besøg.
Vi er i køkkenet.
Vi snakker om vores hårdkogte fortid.
"Yo, Kev. Kan du huske, da Ronald blev skudt i nakken?"
"Ja, for fanden."
"Mon ikke. Døde på stedet."
"Hvad med Terry? Skudt i ryggen."
"Kæft, det husker jeg godt."
Så hører jeg min søn komme ned.
Hans sandaler larmer.
Hastige skridt.
Han gik målrettet. Noget var galt.
Han kommer ned, han er irriteret.
"Far!
Wi-fi'en er nede."
"Hvad fanden?
Hvad?"
"Skal jeg genstarte det? Ingen andre gør noget."
"Ja, ja, genstart den." "Jeg er tørstig. Må jeg få en Capri Sun?"
"Nu skrider du fandeme, søn. Smut.
Den der stramme pyjamas. Kom afsted.
"Find noget løstsiddende nattøj."
Ved ikke, hvad der gjorde mig mest vred.
Det, eller min vens:
"Hvem fanden er wi-fi?"
Jeg sagde...
"Hvad sagde du lige?"
"Han sagde, de ville starte igen.
Hvis de kommer bevæbnet, så er vi også. Jeg er klar til kamp."
"Hvad fanden snakker du om?
Det var internettet, fjols."
"Så sig det da, vi mistede næsten et liv i dag."
"Hvis liv?
Ville du skyde min søn?"
"Det kommer an på, hvem han holder med."
Min far ringede i ferien.
"Hallo!
Jeg savner dig.
Jeg savner børnene. Jeg vil besøge jer."
"Sig hvornår, far, så køber jeg en billet."
"Jeg vil gerne have Connie med."
"Tag du bare Connie med, far."
"Før hun kommer med, skal jeg vide om huset
er kørestolsbruger-venligt."
"Altså, ingen her sidder i kørestol,
så jeg har aldrig indrettet hjemmet til kørestole."
"Få det ordnet. Connie sidder i kørestol nu."
"Hvad er der sket? Hvorfor gør hun det?"
"Lang historie.
Hun blev kørt ned."
"Okay, du har lige fortalt historien." "Så lang var den sgu heller ikke."
"Men hvordan blev hun kørt ned? Hvad skete der?"
"Jeg har ikke tid til det her, dreng."
"Jeg kørte, hun stod på gaden, det regnede.
Jeg må ikke tale om det, for sagen verserer i retten."
"Sagen?
Har du en sag?"
"Få nu bare ordnet det, dreng." "Okay."
Jeg aner ikke, hvad jeg skal gøre.
Uden pis, jeg tog ud og købte et handicap-skilt
og stillede det i indkørslen.
Så ser det da ud til, at jeg støtter dem.
Ikke?
"Se, hvem der er velkomne her."
De kommer.
Far får Connie ned i kørestolen.
Han ruller hende indenfor.
Connie kommer ind og går amok. "Ih, du store.
Jeg er vild med det.
Jeg vil se det hele."
Hun siger: "Spoon, skub mig, så jeg kan se alt."
Min far råbte: "Nej
Nej!
Ikke mere skubbe-fis." Det sagde han.
"Jeg har skubbet dig rundt hele dagen.
Hvor jeg sætter dig, der bliver du, indtil jeg gider igen."
Jeg sagde: "Hvad?
Kan hun ikke selv bare rulle rundt?"
"Når jeg sætter hende,
låser jeg hjulene, så hun ikke kan."
"Hvorfor?"
"Fordi jeg elsker hende. Hun må ikke rulle ud af mit liv."
"Okay, stop lige.
Så stopper festen.
Stop."
Jeg sagde: "Hør, I er lige landet.
Alle er lidt trætte.
Her er planen. Vi holder familieaften,
jeg bestiller mad, vi ser en film. Det er planen."
Jeg bestiller mad og siger: "Connie, gå ind og find en film."
Hun går ind og finder en film.
Hun kommer tilbage, og det er med
Nattens Dæmoner.
For jer, der ikke kender den film,
så er det en pisseuhyggelig film, der udkom for lang tid siden.
"Jeg tror ikke, det er en god idé med alt det, der foregår lige nu."
Far siger: "Knyt da, din tøs." "Jeg mener det, far.
En vaskebjørn truede mig,
tog sig i skridtet og forsvandt ud i mørket."
Indkørslen er ikke oplyst." "Hold op med at være en tøs."
"Hvis Connie vil se filmen, så ser vi filmen." Okay.
Vi så Nattens Dæmoner.
Og der skete det, jeg forventede:
Jeg blev pissebange.
Far og Connie vil op og sove.
Far og jeg bærer Connie i kørestolen ovenpå,
og så går de i seng.
Vi går også i seng. Min dame sover. Ikke mig.
Jeg tænker hele tiden på Nattens Dæmoner.
Jeg hører det her ude på gangen.
Alle fyre herinde har gjort det her mindst én gang.
"Skat, er du vågen? Jeg hørte en lyd fra gangen."
"Nej, jeg sover. Gå ud og tjek det."
"Tag sko på, så du kan tjekke det, så vi begge kan gå derud."
"Hold op, Kevin, jeg sover. Gå nu derud."
Lyden kommer igen.
Har I været så bange, I ikke aner, hvad I skal gøre med hænderne?
"Godt, så!
Få mig ikke til at komme ud.
Ellers kommer jeg ud og er der." Det var det rene vrøvl.
Jeg var bange. Det var en indskydelse.
"Hold op med at råbe. Gå nu ud og tjek det."
"Du ligner ikke en, der sover, så du kan gå med mig.
Okay, fint. Jeg går selv."
Jeg sover nøgen, så jeg fandt en morgenkåbe.
Jeg griber den.
Jeg går bange ud mod gangen.
Man går bange, når man går,
mens man læner sig bagud, hvis nu...
Hvis nu der sker noget, så kan man hurtigt komme væk.
Hurtigt.
Jeg går bange.
Går bange.
Da jeg når gangen, tænder jeg lyset.
Sådan er det.
Folk tror, at lys stopper en morder...
Morderen vil se lyset og sige:
"Jeg ville stikke dig,
men nu er der lys, så det dropper jeg."
Lys er sgu ligegyldigt.
Jeg går bange denne vej.
Går bange.
Pludselig hopper min datter frem fra skjul.
Hør så her.
Jeg blev skræmt fra vid og sans.
Hun havde lært af erfaring.
Hun havde en drikkedunk på hoften.
En bæltetaske her med snacks og sådan noget.
Hun må have gemt sig der længe.
Jeg blev så bange, at jeg sprang ned af trappen.
Jeg har 15 trin på trappen.
Jeg sprang.
Luften tog fat i min morgenkåbe.
Den blæste åben.
Min pik og røv til skue for alverden.
Mine bilnøgler fulgte min hånd.
Jeg aner ikke hvordan, er ligeglad.
Jeg lander, løber ud i bilen,
starter den, og griner.
Jeg dør af latter.
Jeg grinede,
da det gik op for mig, at jeg er pisseligeglad med familien.
"Jeg er ligeglad.
"Jeg er ligeglad!"
Jeg er ligeglad."
Jeg vækkede ikke min søn.
Eller min dame.
For at være helt ærlig,
ved jeg ikke, om det var min datter.
Heroppe var det den lille kælling fra filmen,
som klappede af alle.
Jeg vender om og bakker ud.
Min far sidder på bagsædet i bilen.
"Hvad fanden sker der her?"
Min far siger:
"Hørte du den lyd?"
Jeg siger: "Hvad?"
"Hørte du den lyd?
Vi skal fandeme væk herfra."
"Hvad med Connie?"
"Ja, hvad med hende?"
"Jeg kan da ikke bære den skide stol ned alene.
Jeg låste bremserne. Nu sidder de fast.
Jeg kan ikke løsne dem.
Vi skal få røven væk herfra lige nu."
"Hvis du var så bange, hvorfor er du så ikke skredet?"
"Fordi en vaskebjørn kom hen til bilen, og den truede,
tog sig i skridtet og forsvandt.
Vi skal fandeme væk herfra."
Han tog sin iPhone og sagde:
"Syrus! Vågn op. Få mig væk herfra, nu.
Jeg har ikke tid til, at du snorksover, Syrus."
"Siri, din spade. Siri."
Det værste ved den nat, var dagen efter, da jeg kom hjem.
Nå ja, vi kørte. Beklager.
Far og jeg besluttede, at vi måtte redde os selv.
Vi tog benene på nakken.
Men den morgen var især hård,
for da vi kom ind, stod min dame i køkkenet.
"Hvor var du i nat?" Jeg svarede: "Jeg skred."
"Hvad mener du med det?" "Jeg skred. Jeg reddede mig selv."
"Jeg er kun tilbage, da jeg ikke så noget i nyhederne
og I nok stadig var i live."
Det var sandheden.
Nemlig.
Jeg havde sagt til mig selv, at jeg ikke ville lyve mere.
Jeg lyver kun, hvis sandheden virker lidt for utrolig.
D'damer, kom nu.
Prøv at forstå det.
Det betyder ikke, at jeg var utro.
Jeg har gjort noget, der ikke lyder godt, når det siges højt.
Det er alt.
Alle, der følger mig ved, at min komik har rod i virkeligheden.
Forstå, at jeg er ældre nu. Jeg er 36.
Mine venner er ældre. 42, 46, 47, 48 år.
Vi laver gammelmands-ting.
Vi tager på en salon. Uden pis.
Derinde ser vi af en eller anden grund bordtennis på tv.
Vi er helt betaget af bordtenniskampen.
Min ven Joey siger, "Godt, vi ikke har et bord,
ellers ville I alle få smæk."
Jeg siger: "Skal vi vædde?" Det er vores problem.
Vi konkurrerer.
Ordet "vædde" sætter gang i det hele.
"Væd penge." Harry siger: "Væd."
Wayne: "Væd." Spank: "Væd." Joey: "Væd."
"Kælling, væd." "Væd." "Svend svin, væd." "Væd."
"Neger, væd." "Væd." "Væd, tøs."
"Væd." "Rend mig, væd." "Væd."
Vi kører samlet til Walmart.
Der køber vi et bordtennisbord.
Derefter hjem til Joey, hvor vi sætter det i køkkenet.
Så spiller vi.
Vores kamp ligner slet ikke det, vi så på tv.
Så vi fik alkohol involveret.
Bolden i nettet, bund et shot.
En smash, to shots.
Hvis man slet ikke rammer bolden med et smash,
bund tre shots.
Til sidst tog det så meget overhånd,
at Joey lavede shorts ud af sine jeans,
for ifølge ham selv, så manglede han bevægelsesfrihed.
Men det åndssvage er,
at det var Joeys hus.
Han kunne bare gå ovenpå
og skifte til et par shorts.
Noget tilsvarende åndssvagt.
Joey hentede en saks ovenpå og kom så ned igen,
så han kunne klippe bukserne.
På et tidspunkt får jeg en smash.
Jeg rammer ikke bolden, løber ind i væggen og går i sort.
Jeg vågner klokken ti om formiddagen. Hold da kæft.
Den er ti.
Jeg ser på min telefon. Jeg har 37 ubesvarede opkald, 47 sms'er.
Gutter, hør lige her.
Det værste I kan gøre,
er ikke at svare tilbage på damens sms'er.
Hører I? Det absolut værste.
Jeg siger det, for ens dame vil starte samtaler med sig selv,
gennem de beskeder, hun sender.
Hør her.
Sådan her så samtalen ud.
"Er det sådan, vi gør nu?
Wow, det er det åbenbart.
Jeg håber, kællingen var det værd.
Wow. Siger du, at hun var det værd?
Hør her. Bliv væk i aften.
Wow. Så du kommer ikke hjem?"
Hun drager og besvarer en konklusion, hun selv står bag.
Det er sygt, damer. En sygdom.
Jeg skynder mig ind til Joey.
"Joey, vågn op.
Hvorfor har du ikke vækket mig?"
Du ved godt, jeg skal hjem." "Vent nu lige lidt, Kev.
Jeg ved ikke, hvor du skal være, okay?
Jeg ved, at jeg er, hvor jeg skal være.
Så meget ved jeg.
Du burde vist træffe bedre beslutninger i dit liv."
Jeg svarer: "Joey, drop det fis. Jeg mener det.
Klokken er ti.
Jeg kan ikke bare komme uskadt hjem klokken ti.
Hverken fuld eller skadet.
Jeg kan ikke bare spadsere helskindet ind og sige: 'Godmorgen,'
og gå i seng, som om alt er fjong
klokken ti om formiddagen." "Hvorfor ikke? Det er dit hus."
"Det er sgu da lige meget, Joey."
Det er princippet.
Vend den om.
Hvis nu din dame blev ude en aften.
Du ringer og skriver, men hun svarer ikke.
Hun kommer bare hjem klokken ti.
Hvad tænker du så, at hun var ude og lave?"
"Så var hun ude og sutte pik, uden tvivl."
Jeg siger: "Netop. Det vil min dame også tro om mig."
"Din dame vil tro, at du suttede pik? Er det dét, du siger?
Det er sgu ikke sket her, det kan jeg godt sige.
Her i huset sutter vi ikke pik, så jeg ved ikke, hvor du var."
"Joey, luk nu røven.
Jeg tager ikke hjem sådan her.
Jeg har en plan. Her er, hvad jeg gør.
Stå op, og tag tøjet på fra i går.
Vi tager min bil.
Så kører jeg ind i væggen, okay?
Så udløser airbaggene.
Når det sker, poster jeg en selfie.
Noget a la: 'Pis, endnu en ulykke. Lort i lagkage.'
Hashtag 'klar til hospitalet.'
Hashtag 'jeg elsker min dame.'
Hashtag 'djævlen er en løgner.'
Hashtag 'Jesus tog rattet.'"
Min pointe er, at jeg ville gøre så drastiske ting
for at undgå at sige sandheden.
Som var, at jeg spillede bordtennis.
Men så snart jeg kommer hjem klokken ti,
så vil min dame sige: "Hvor fanden var du i nat?"
"Jeg spillede bordtennis."
Så kommer hendes sorte veninde frem: "Bordtennis?"
"Seriøst?"
Så er den gal.
Jeg kender min dame.
Jeg siger jer, det værste er min dames humor.
Da vi blev forlovet, skulle jeg til Atlanta i to måneder.
Jeg skulle indspille en film.
Jeg pakker ud på hotellet og finder en lomme-fisse i tasken.
For jer, der ikke ved, hvad en lomme-fisse er,
det er...
Det er en fisse til at have i lommen.
Det siger egentlig sig selv, folkens.
Navnet røber det lidt.
Jeg pakkede den ikke. Så jeg ringer til hende.
"Hallo!
Har du pakket en lomme-fisse?"
"Ja, det har jeg."
"Til hvad?"
"Du er væk i to måneder.
Hvis der opstår behov, så kan du bruge din lomme-fisse."
"Så stopper vi. Farvel."
Jeg lægger på...
...og pakker ud. Jeg lægger fissen på bordet.
I tre dage vader jeg forbi den.
Det bliver sværere for hver dag.
Første dag klarede jeg fint.
"Hun købte en lomme-fisse til mig. Hun er helt gak."
Dag to:
"Hvad står der på pakken? Hvad er det for noget?"
Dag tre:
"Jeg åbner og lugter til den. Hvad er det for noget?"
Dag fire ramte jeg bunden.
Jeg besluttede at kneppe min lomme-fisse.
Og det bliver værre endnu.
Det blev det, da jeg så mig selv i gang i spejlet.
Jeg knoklede løs med den lomme-fisse, folkens.
Jeg var nøgen, svedte og talte beskidt.
"Tror du bare, du slipper hver dag? Tror du det?
Du bad om det. Vi er lige gode om det."
Jeg skuffede mig selv.
Hør her, hvorfor jeg var sur.
Jeg var sur over, at de laver tingester til mænd.
Gutter, hvis vi vil tilfredsstille os selv,
så ligner vi kryb...
...perfide stoddere.
Men ikke kvinder.
I har søde ting.
Bullet-vibratoren.
Den er så stor. Den kan være i pungen.
Den kan bruges overalt.
"Er du okay, Carol?"
"Ja, nu." "Hvad fanden har du lavet?"
Ikke for mænd. Jeg har besøgt en sexforretning.
Det var sgu væmmeligt.
Lomme-mund.
Lomme-røv, lomme-patter.
Frastødende.
Jeg købte hele baduljen. Ja.
Jeg ved det godt.
Det var en lang gåtur hen til bilen.
Man får den der kulsorte stodder-pose...
Man prøvede at se normal ud.
Man ligner sgu et kryb. Man lugter langt væk af "kryb."
Man prøvede at tale.
"Hvordan går det, folkens?" "Smut med dig, din freak.
Jeg ser godt posen fyldt med pikke.
Få din pik-i-en-pose-røv væk herfra."
"Ja, okay. Forstået."
Jeg var spændt tilbage på hotellet.
Jeg lagde dem ud på sengen. "Sådan.
Hvem af jer får pik først?"
Jeg var opstemt, jeg havde skabt den perfekte kvinde.
En sort røv, hvide patter og en latino-mund.
Jøsses.
Det lignede, at fru Kartoffelhoved var blevet voldtaget og spredt for alle vinde.
Jeg kunne ikke. Jeg kan ikke bruge dem.
Jeg har altid kun brugt én ting til det formål.
Én ting. Nu siger jeg det bare.
Ærlig talt, det var en dårlig uge.
En dårlig sex-uge.
Jeg kom for tidligt.
En tidlig-uge, det kaldte jeg den.
Det blev rigtig skidt, da min dame kom med den der mishagsytring.
Har I prøvet det? Hun vender sig...
"Skal jeg massere dig? Er der noget, jeg kan gøre?
Jeg drikker ikke nok, det er problemet.
Jeg er dehydreret. Det må være problemet."
Jeg har kun brugt ét hjælpemiddel.
Det gode ved mine venner er, at vi...
Vi snakker sammen.
Vi taler åbent.
Jeg ringede til Nate: "Jeg ved ikke, hvad der sker.
Jeg er kommet tidligt hele ugen. Er jeg syg?
Skal jeg gå til lægen?
Er det blodtrykket? Medicin?"
Han sagde: "Luk røven. Du er en mand.
Det sker for os alle.
Jeg har noget creme, der dulmer.
Gnid det på grejet, før I gør det.
Så holder du længe." "Nate, jeg skal bruge det i aften."
Så jeg henter cremen hos Nate og jeg smører den på hos ham.
Jeg ringer til damen.
"Du har kæftet løs hele ugen. Når jeg kommer hjem,
begynder operation du-skal-få-den-godt-og-grundigt.
Så snart jeg er hjemme, der skal ikke diskuteres,
når jeg kommer hjem, godt og grundigt."
Hjemme går vi i gang.
Hun stopper og sutter mig.
Jeg stopper hende. Vi går i gang igen. Jeg spiller smart.
"Det er din skyld.
Du er selv skyld i det.
Se, du sidder bare der.
Med det tumpede udtryk i ansigtet.
Nu er du sgu mundlam.
Sig noget.
Sig noget."
Hun sagde:
"Min mund er følelsesløs."
"Hva'?"
"Jeg kan ikke føle min mund."
Jeg kigger ned og savl drypper ud af munden på hende.
Pludselig fanger jeg, at hun havde suttet al cremen af mig.
Men det er bare noget, man tager med i graven.
Så jeg fandt på noget:
"Du er nok allergisk over for puderne."
"Det er nye pudebetræk."
"Jeg ved det."
Hun sagde, "Jeg smider dem ud."
Jeg siger: "Ja, væk med dem."
Jeg fik næsten et føl, da hun sagde...
Hun sagde:
"Jeg føler mig ikke pæn."
"Du ser ikke pæn ud. Det her er sgu ren røvtur for os alle."
Dig og dit rutsjebane-fjæs. Det er sgu langt ude."
"Åh, nej."
Efter en uge sagde jeg, hvad der var sket.
Jeg var ligeglad.
Jeg er jo 36. I den alder er man ligeglad.
Jeg er ligeglad med mange ting nu.
Nu kan jeg godt gå med hvidt undertøj.
Tidligere, hvis jeg havde bremsespor,
så gjorde jeg alt for at få dem skaffet af vejen.
Kørte rundt og spredte stykker forskellige steder.
"Dem finder hun aldrig."
CSI kunne ikke finde dem.
Hvorfor elsker kvinde at diskutere det åbenlyse?
Engang fandt hun et par underbukser med bremsespor.
Hun viste mig dem.
"Undskyld mig. Hvad er det her?"
"Det er lort, kælling! Hvad tror du, det er?
Perfekt placeret ved min røvrevne. Hvad ellers?
Tror du, jeg har malet det?
At jeg har taget en tus, og så tror hun, det er lort?
Lugt efter, det lugter af lort."
Jeg blev sur, for jeg vidste, hvor jeg havde gemt dem.
"Hvorfor kigger du bag kommoden?
Jeg gemte dem bag kommoden."
Meget er lige meget nu.
Og det er helt fint, så længe jeg ikke bliver skør.
Jeg vil ikke blive skør.
Jeg respekterer skøre folk for meget.
Jeg har for ofte oplevet skøre folk i det virkelige liv.
Det vildeste, jeg nogensinde har oplevet...
En aften er jeg fuld og sulten.
Jeg finder en åben tankstation.
Der er fyldt derinde. Der står 13 i kø.
Jeg er så sulten, at jeg vælger at vente i køen.
Jeg åbner mine chips. Jeg spiser dem i køen.
Så slår det klik for manden foran.
"Jeg gider ikke mere!
Kællingen bag kassen er sgu langsom!
Måske hjælper det, når jeg skyder folk i fjæset!"
Jeg vender mig om, og vi ser direkte på hinanden.
Jeg gik i panik: "Lige mine ord.
Jeg skulle til at sige det samme."
Han siger: "Ja, vi to er brødre.
Bare rolig, jeg tager den her. Du kan bare gå."
"Tak," og så gik jeg hurtigt.
Jeg gik bare uden et pip.
Nu skal I høre.
Noget af det mest ubehagelige nogensinde for mig,
var da jeg gik forbi 13 folk, der fik fortalt, at de skulle dø,
og jeg fik lov til at leve.
Jeg var sur, for de stirrede sådan på mig. "Hvad?
Han valgte mig? Hvad forlanger I?"
En dame sagde: "Ring til politiet." "Det kan jeg ikke.
Min mobil er død.
Ligesom dig."
Og så gik jeg ud, sådan her:
Glad for at leve.
Jeg har stakke af den slags historier.
I kan få... det mest...
Det nok mest ubehagelige øjeblik...
...i mit liv.
Jeg er i lufthavnen. Er lige landet.
På vejen hen for at hente min bagage
fortæller min mave min røv, at jeg skal skide lige nu.
Det var vildt. Jeg måtte lukke ned for kroppen.
Det her er kun for mig og min røv.
Jeg måtte lukke den i.
Jeg snakker med min røv.
"Kom nu lige. Skal det være lige nu?"
Røven siger, "Jep, lige nu."
"Kan du ikke vente, til vi kommer hjem?"
"Niks, du har 20 sekunder fra nu af.
19, 18, 17, 16, 15..."
"Det er fandeme noget lort."
"Det bliver det snart." "Okay, vent nu. Vent nu!"
Jeg vil ikke på toilet i lufthavnen, men jeg skal.
Jeg gider ikke i lufthavnen, da folk tager billeder af mig
på vej ind på toilettet, eller på vej ud.
Hashtag "Kevin Hart bæmås."
De sociale medier er blevet for meget.
Men jeg skal altså på das.
Så jeg tager toilettet i lufthavnen.
Jeg sidder i båsen, okay?
Igen, det her kan ikke være lyv.
Sådan her så det ud.
Jeg mener det. Billedet er en til en.
Så lille er jeg på et toilet.
Jeg sidder derinde.
Klokken er halv syv om morgenen. Jeg er alene.
Mutters alene.
Der er ro.
Som nu.
Ro.
Pludselig hører jeg det her.
"Kev, kommer du snart ud?
Jeg vil tage et billede af os, når du kommer ud."
Straks løfter jeg fødderne op.
Så forsvinder han nok, hvis han ikke kan se fødderne.
"Jeg har set dine fødder. Jeg ved, du er der.
Hvornår tror du, du er færdig?"
"Giv mig lige 15-20 minutter, du."
"Mit fly letter om ti minutter. Niv den.
Niv den over for mig." "Hvad fanden? Nej.
Her skal ikke nives. Smut nu."
"Nu er du tarvelig, Kev.
Jeg er din største fan.
Hvad nu, hvis du var mig?"
"Så ville jeg lade mig skide i fred. Gå nu ud."
Så sagde han: "Hør her. Jeg nupper lige et hurtigt billede.
Jeg tager lige et billede med telefonen hen over båsen."
Den frygt, jeg oplevede...
At skulle se op og fange en blitz.
Jeg var bange, for jeg nåede ikke at få papir på brættet.
Det måtte ikke ske. Mine fans skulle ikke vide,
at jeg kører bar røv mod brættet.
"I mister respekten for mig,
hvis I ser, jeg kører bar røv mod brættet."
Jeg havde drukket kaffe. Derfor skulle jeg på toilet.
Jeg drikker aldrig kaffe.
Det gør damen. Hun fik en latte. Jeg smagte den.
"Det er sgu godt. Hvad er det?"
"En vanilje-latte."
"Hvor har du den fra?"
"Starbucks." "Jeg køber en."
"Jeg bør gå med, du har ikke været der før."
"Stop nu, pigebarn. Jeg er voksen. Jeg klarer det selv."
"Nej, du ved ikke, hvordan det fungerer. Jeg går med."
"Jeg kan sgu da sagtens."
Jeg kører hen til Starbucks.
Hun ringer til mig på vejen.
"Er du der? Skal du bruge hjælp?"
Nu bliver jeg nervøs.
Hvad fanden er det for et sted? Jeg bliver nervøs.
Jeg når frem. Aldrig set noget lignende.
Jeg åbner døren: Kaos.
Jeg hører kun støj.
"En frappe whap."
Det var helt vildt.
Jeg står bange i køen.
Helt ubevidst står jeg midt i køen.
Jeg prøver at passe ind, men det gør jeg bare ikke. Jeg sveder.
Min tur.
Så blev det slemt.
Jeg følte mig presset af baristaen, da jeg ikke kendte "sproget."
Det er første gang på Starbucks, folkens.
"Godmorgen.
I har godt nok travlt, hvad?
Hvad skal jeg vælge?
Lad mig få en..."
Giv mig en vanilje-lattét."
"Undskyld, hvad sagde De?"
"Jeg sagde...
Stik mig en vanilje-latex.
Lattét. Giv mig den."
"Mener du en latte?"
"Ja, netop. En lille vanilje-latte."
"Okay, så en 'høj' vanilje-latte."
"Nej. Det var ikke det.
Jeg sagde lille, ikke 'høj'."
"Nej, en 'høj' er en lille."
"Nej. Ellers var jeg høj."
"'Høj' er høj, en lille er lille."
"Lad os glemme det.
Stik mig din version af en lille."
"Skal den være varm eller kold?"
"Hvad for en fisk? Hvad ævler du om?"
Jeg gentager ting, når jeg er nervøs.
"Skal den være varm eller kold?
Skal den være varm eller kold?
Fuck.
For sæven.
Hvad siger du?"
Kvinden bag mig stod sådan:
Hun havde kun én skulder, så vi snakkede ikke yderligere.
"Lad mig få den kold." "Hvad sagde De?"
"Varm. Varm-kold. Bare bland de to ting."
"Sådan drikker jeg den."
"Pisket eller blendet?"
"Pisket eller blendet?
For satan.
Fuck.
Pisket eller blendet?
Ved du hvad? Pisk den. Pisk den, så det kan mærkes.
Gør du det."
"Skal den være skinny for to dollar oveni?"
"Fri mig for den fedtede dame. Du kører bare med klatten."
"Hvilken mælk ønsker De?
Minimælk, skummetmælk, sojamælk?"
"Hvad fanden? Er der virkelig så mange slags mælk?"
"Har I varmen på maks? Min røv, den sveder.
"Giv mig nu lige plads."
For fanden. Gør plads.
Jeg er sgu da midt i en prøve.
Hvor mange...? Var det fire slags mælk?"
"Lidt af dem alle. Jeg vil have lidt af dem alle.
Ned i koppen."
"Skal der karamel og lidt kanel på?"
"Ved du hvad? Vi dropper det.
Jeg aner ikke, hvad jeg får.
Får jeg en latte, eller bager vi kage?
Lad mig nu... Stik mig en banan. Må jeg få den banan?
Giv mig noget vand til mit ansigt."
"Koldt eller varmt vand?" "Hvad fanden er dit problem?
Gider du godt gøre plads?
Gør plads!
For satan!
Slap af i knæene."
"Det kan jeg ikke, blev angrebet af en orangutang."
Den sorte pige kommer: "Orangutang?"
"Seriøst?"
Lad mig være ærlig.
Jeg kan ikke lide Starbucks' kunder.
Slet ikke.
Alle Starbucks' kunder, lav lidt larm.
Hvis I er ægte kunder.
Okay. Sut mine boller.
I skulle vide, hvem jeg talte til.
Her er mit spørgsmål:
Hvem fanden tror I, I er?
Hører I helt ærligt jer selv, når I bestiller?
Hører I, hvad I rent faktisk beder om?
Har I nogensinde købt Starbucks for andre?
I vil bare være flinke.
"Jeg løber i Starbucks og henter vand.
Skal du have noget med?" Der er altid en gut.
Han drikker for meget kaffe, for han kan ikke stå stille.
"Skal du på Starbucks? Skal du på Bucky's?
Gør mig en tjeneste. Tag en karamel-macchiato med.
Karamel-macchiato light.
Jeg drikker ikke fed fløde.
Hør her. Få dem til at hælde lidt soja i.
Ikke meget, bare en smule, så jeg kan: 'Ja, tak.' Okay?
Og flødeskum.
Skum til top, så jeg får et pop, er du med?
Du har ikke styr på det. Om igen. Karamel-macchiato.
Karamel-macchiato.
Light, ikke fed. Ellers drikker jeg den ikke.
Og få dem til at hælde lidt soja i.
Ikke meget, bare en smule, så jeg kan: 'Ja, tak.' Okay? Og flødeskum.
Skum til top, så jeg får et pop, er du med?"
"Okay, lad os se, om jeg har fanget det. Jeg gentager.
Sort kaffe. Var det rigtigt?
Hvis du tror, jeg har tænkt mig at sige alt det der ovre i biksen,
så kan du slikke bagsiden af min pik, til du er ru.
Ikke meget, med en lille smule soja.
Nok til, at du sutter og siger: 'Ja, tak.'
Sænk farten, når du når toppen, så du kan nå det hele."
Philadelphia, jeg er Kevin Hart. Tak skal I have.
Tak, for fanden!
Elsker jer. Tak skal I have.
Tak!
Fra top til bund på stadion, tak skal I have!
Elsker jer!
Hør her, Philadelphia.
Det her er sgu værd at mindes.
Kan I se det?
Værd at mindes.
Når man ser rundt i aften,
så elsker jeg, at man ser alle racer,
etniciteter og nationaliteter.
Er I med?
Jeg ser lidt af alle.
Vi fandt sammen og fik os en griner i aften.
Så kan man også leve sammen.
Og så kan man elske sammen.
De regler lever jeg efter, og det oplevede jeg her til aften.
Jeg skabte sgu historie i min by.
Lige til rekordbøgerne.
Jeg er i rekordbøgerne.
Jeg hedder Kevin Hart. Det har sgu været den bedste aften i mit liv.
Er I med?
Tak, alle sammen.
Jeg sætter så stor pris på jer.
Godnat. Fred i stuen.
Det var sgu et show.
Så du det? 52.000 mennesker.
-Følte du energien, kærligheden? -Ja.
-Du var god. -Hvad nu?
-Ham, du dræbte? -Ja.
-Han var ikke lederen. De er tilbage. -Her?
-Vi må væk. -For fanden da.
Agent 54 her. Jeg skal bruge en helikopter.
Vi må køre et ID-tjek. Kodeordet, tak.
National Geographic-patter er de bedste.
Beklager, agent 54. Kan du gentage?
Patter uden brystvorter på NG
-er mit favoritprogram. -Patter uden brystvorter?
-Er det koden? -ID bekræftet, Agent 54.
-Helikopter er på vej. -Tak.
Vi ser to efterfølgere
-en halv kilometer fra jer. -Lort. De har sporet os.
Så, for fanden. Hop ind.
Hvad så nu?
Nu?
Nu gør vi det samme globalt.
Verden skal se, hvor sjov Kevin Hart er.
Kevin!
Tekster af: Nicolai Duelund Jensen